PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
- Dobrý večer. - Dobrý večer.
Terrace House je show se šesti cizinci, kteří žijí společně
a my sledujeme jejich chování.
Připravili jsme krásný dům a auta.
- Neexistuje žádný scénář. - Ano.
Na začátku minulého týdne měli Ruka a Risako rande.
Tato série postupuje rychle!
- Spojily je palačinky. - Obyčejné palačinky.
Ruka zjistil, co znamená „hladký“.
Byli v kině a naplánovali si jízdu na skateboardu.
Skvěle si padli do noty.
- Ano. - Rozhodně.
Doma poté Risako ostatním sdělila, jak se bavila.
Je zajímavý.
Hodně jsem se nasmála i v situacích, kdy byl neúmyslně vtipný.
- Stačilo se jen dívat? - Jo, bavilo mě ho sledovat.
Ale Ruka má stále zájem i o Haruku.
Proč by ho neměla přitahovat starší, krásná žena?
Neměl jsem příležitost si s ní promluvit
Doufám, že si najdeš čas a s Harukou si popovídáš.
Je to ošemetné.
A také to vře mezi Kaori a Kennym.
Přímo hmatatelně!
- Jaký bude Kennyho další krok? - Sdílejí vášeň pro kreslení.
Ale vřelo to i mezi Shoheiem a Kaori na jejich rande v Sanchi.
- To je pravda. - Máš pravdu.
- Řekla mu, že se s ním cítí jako doma. - Ano.
Je důležité, že se spolu cítí příjemně.
Vztahy mezi těmito třemi se začínají komplikovat.
Mohly by se vyostřit.
V poslední epizodě Ruka onemocněl a Risako mu pomáhala s léčbou.
To bylo od ní velmi obětavé.
Je to skvělé děvče.
Jak daleko jsi musela jít?
Bylo to jen kousek.
- Tři kroky odsud. - Tři kroky?
Ano.
Tři kroky od zápraží.
Poté Ruka vyzvedl Haruku.
Kdo by odolal tomu roztomilému zamávání, když přicházela?
- To bylo sexy. - Trefa do černého.
Jen to gesto samotné je tak roztomilé.
Jak se blížila, muselo ho napadnout: „Je tak roztomilá!“
Soustředil se na její tvář, pak kabelku a pak zpět.
- Kabelku? - Na její houpající se kabelku.
U té dráždivé zóny.
Takhle?
- Nezostuzuj ji. - Houpala se jako...
- Tam byla. - Proč na to upozorňovat?
Proč ji takto ztrapňuješ?
Nechej toho!
- Dostávám pokárání. - Dostáváš vyhubováno.
Proč tak moc?
Jsi oblečený jako perverzní mnich.
Nepovzbuzuj ho!
Znevažuješ tím mnichy a samotného Buddhu.
Přestaňte, oba.
- Děláš, jako by byla nahá. - Proč ji tak ztrapňuješ?
- Nevěděla o tom. - Nahá jen s kabelkou, to je dráždivé.
Pravda, to by bylo moc sexy. Ovšem není nahá.
- Cože? Nahá jen s kabelkou? - Co se to děje?
Když jsi ukazoval houpající kabelku, s Sho jsme si to představovali.
Představit co? Měla na sobě kalhoty.
4. TÝDEN CHCI BÝT HRDINOU
Řídíš často?
Do nedávna jsem měl vlastní auto.
- Opravdu? - Ano
- Co jsi řídil? - Peugeot.
Peugeot! Máš vyzrálý vkus.
- Francouzské auto? - To slýchám často.
Lidé říkají, že jsou spíše pro starší.
- Jsi jako dědeček. - Ano.
- Koupil sis ho sám? - Ano.
- To je skvělé. - Vzal jsem si půjčku.
Já udělala to samé.
- Opravdu? Co sis koupila? - Corvettu.
- To zní povědomě. Zahraniční auto, že? - Ano, americké.
Proč ses ho zbavil?
Chci si pořídit Harley.
- Máš řidičský průkaz na motorku? - Ano.
Dostal jsem ho minulý únor.
Opravdu? To je bezva.
- Řídíš často? - Ano.
- Opravdu? - Ano.
Ale do města jezdím většinou vlakem.
Musím příliš často brzdit, když jedu městem
a je mi toho auta líto.
Asi mu to neprospívá.
Nemyslím si, že ježdění po městě autu prospívá.
- Příliš mnoho semaforů. - Ano.
Raději jezdím na dálnicích nebo na delší výlety.
Chápu.
Takže... co plánuješ na zítra?
Ráno vyrážím pryč.
Mám pracovní schůzku
- a pak jdu na čaj s kamarádkou. - Opravdu?
Chceme si dát večeři.
- Aha. - Ano.
No...
Co jsem to chtěl?
- Co? - No, já...
Chtěl jsem se tě zeptat...
- Co jsem to chtěl? - Na co ses chtěl zeptat?
- Měl jsem pár otázek. - Moc jsme spolu nemluvili.
Ne, proto jsem se tě chtěl zeptat na pár věcí.
Ale úplně mi vypadly...
- Naše časové plány se moc nekryjí. - To ne.
Co musím koupit?
- Douban... - Miso pro samgyeopsal.
- Doubanjiang, že? - Doubanjiang?
- Není to doubanjiang? - Myslím, že to je gochujang.
- Gochujang? - Můžeme jít společně?
- My dva? - Proč ne.
- Už toho není moc, že? - Jsme skoro hotovi.
- Pojďme spolu. - Ano.
- Ano. Pojďme. - Prosím a děkuji.
- Už toho moc nezbývá. - Ne.
Páni!
- To vypadá dobře. - Ruka mi s tím pomohl.
- Opravdu? - Ano.
- Vyzvedl tě autem? - Ano, z Harajuku.
- Až z Harajuku? - Špatně se to nosí.
- Nemá krásnou barvu? - Super.
- Co myslíš? - Je hezká.
Zkus tuhle část. Je měkká.
Měkká? Aha. Pražce budou asi opotřebované.
Myslíš? Nejsem si jistá.
Tady máš.
Už jsem zapomněla, co jsi mě naučil.
Možná to bude chtít nové struny.
- Myslíš? - Ano.
Bylo to takhle? Ne, počkej, takto.
- Takhle. - Takto?
Ano.
A, D...
Poté Fis moll.
- Takhle, že? - Ano.
- Pamatuju si, že tato část byla těžká. - Jedna, dva...
Moment.
- Není tam žádná rezonance. - Možná jsou ty struny moc tlusté?
Kdo ví, jak dlouho mi bude trvat, než se zlepším.
- Takže toho osmadvacátého... - Ano?
Den vystoupení.
- Říkala jsi, že to začíná kolem 19:45? - Začíná to v sedm něco...
- Nepamatuju si. - V 19:15.
- V 19:15? - Ano.
- Má to asi 25 minut. - Po obědě budeme mít chvíli čas.
Mohli bychom vyrazit odpoledne...
a dát si před tím někde brzkou večeři.
- To zní dobře. - Fajn.
Ti dva si dávají na čas. Nebo zrovna odešli?
- Ne, už je to nějaká doba, co odešli. - Před chvílí, že?
Měla bych začít pořádně trénovat.
- Jsme doma. - Vítejte zpět.
- Jsme doma.
Měli to?
- Ano. - Ano. Kam jsi to dal?
- Ukradl jsi to? - Ne. Vidíš? Má to stále štítek.
- Dobře. - To bude pálit.
To pálí.
Pálí!
- Pálivé. - Vypadá to pálivě.
- Podívej na tohle! - Díky.
- Vypadá to tak dobře. - Díky.
Že ano?
- Můžeme? - Ano.
- Dobrou chuť. - Dobrou chuť.
Výborné.
Dal sis i tohle?
Moc dobré.
- Ruko... - Chci osmažit na pánvi kimchi.
Nikdy jsem tě neslyšela mluvit neformální japonštinou.
Dokonce i dnes v autě jsi mluvil formálně.
- Opravdu? - Ano.
Celou dobu jsi mluvil zdvořile.
- Vzali jste si Jaguara? - Ano.
Hezky.
Ruka je skvělý řidič, že ano?
Ano, to je.
Ano, cítila jsem se bezpečně.
Máš to v ruce.
- Jde mu to dobře. - Že ano?
Díky za jídlo.
Ještě zbylo.
Chtěla jsme s tebou dnes mluvit.
Vzala jsem si z domu kytaru.
- Opravdu? - Ano, dnes.
Když jsme si včera povídali s Rukou a Shoheiem, zmínila jsem, jak je těžká.
- Když jsme se včera všichni bavili. - Ano.
Poté mi Ruka nabídl, že mě vyzvedne autem.
A tak mě přišel vyzvednout na vlakové nádraží.
Nějakou dobu jsme si povídali.
Skvěle jsem se bavila.
- To je vše. - Vy dva spolu moc nejste.
Ne, ale byla to zábava.
Ukázalo se, že je z kluků nejpřístupnější.
Do nynějška jsme se o něm moc nebavily.
Byl zatím docela v ústraní.
- Co se ti líbilo nejvíc? - Nechej mě popřemýšlet.
Konverzace probíhala hladce, i když jsme tam byli jen my dva.
Máme podobné koníčky. Také ho zajímají auta a motorky.
Vzpomínám si, že zmínil nějakou motocyklovou nehodu.
Ano, jezdí na motorce. Oběma se nám líbí Harleye.
Dobře se s ním baví?
Velmi dobře. Mám pocit, že mám k němu nejblíž.
- Opravdu? - Ano.
Chtěla jsem ti říct, jak se věci mají.
Ale nechtěla jsem to říct před Risako.
- Chápu. - Nebyla jsem si jistá.
Nezdálo se mi to správné.
Nevadí mi bavit se o tom,
ale nechtěla jsem to zmiňovat před ní.
Kromě toho jsou všichni dole.
- Když jsme se blížili k domu... - Chtěl jsi ji pozvat?
Ano, chtěl jsem se jí zeptat, když už jsme byli skoro doma.
Ale špatně jsem to načasoval.
Když na to měla přijít řeč, už jsme byli doma.
- Už jste dorazili? - Ano.
Takže sis s ní nic nenaplánoval? Ani nic malého?
- Ne. - Ani ses nezeptal, zda má čas?
Když řekla: „Moc spolu nemluvíme, že?“
Došlo mi, že bych ji měl pozvat na oběd.
To byla tvá velká šance. Míč byl na tvé straně.
- Neuvědomil jsem si to. - Byl jsi na tahu.
- Zmeškal jsem svou šanci. - Ale, ale, ale.
Snaž se nad tím moc nehloubat.
- Pokud to máš v plánu ještě zkusit. - Ano.
S Rukou je mi příjemně. Nemusím neustále přehnaně přemýšlet.
- Ano, říká přesně... - Nemusím se tak snažit.
- Chápu. - Když jsem s ním, můžu být sama sebou.
- Víš... - Je fajn.
Oceňuji, že je tu s námi. Chci říct, že je mi sympatický.
Zpočátku jsme si myslely, že bude více odměřený.
Vlastně je ale nohama na zemi.
Působí naivně, ale je klidný a nohama na zemi.
Ano.
KAORI WATANABEOVÁ ILUSTRÁTORKA
HEREC
HARUKA OKUYAMAOVÁ HEREČKA
MUZIKANT
RISAKO TANABEOVÁ FITNESS TRENÉRKA
ZAMĚSTNANEC V OBCHODĚ NA ČÁSTEČNÝ ÚVAZEK
TERRACE HOUSE: TOKIO 2019-2020
- Jsem doma. - Vítej zpátky.
- Jsi tu sám? - Ne, Risako je nahoře.
- Aha. - Je v koupelně.
- Koupe se? - Ano.
- Aha. Půjdu si odložit své věci. - Fajn.
Už jsi po večeři?
- Ano. - Co jsi měl?
- Šel jsem do Sukiyai. - Do Sukiyai? Aha.
- Co jsi dnes dělala? - Byla jsem hrát golf.
- Byla jsi i dnes? - Ano.
Počkej, co myslíš tím „i dnes?“ Už dlouho jsem nehrála.
Tohle jsou tvé papíry?
Ne. Myslím, že tohle je práce Risako.
Aha. To musí být její jídelníčky.
Myslím, že ano.
- Kdy že máš rande s Kennym? - Pozítří.
- Už brzy. - Ano, tuto neděli.
- Čas letí, co? - To ano.
Kdy vyrážíte?
Ještě jsme se nerozhodli. Začíná to kolem...
19:15, myslím.
- Neuvědomil jsem si, že to je večer. - Ano...
nejspíše vyrazíme už odpoledne.
Ještě jsme se nerozhodli.
Takže přijdeš domů pozdě?
Myslím, že pak hned půjdeme domů.
Aha.
Máš vyhlídnutou nějakou konkrétní motorku?
Chci Harley Sportster.
Takže starší motorku, ne nový model?
Abych byl upřímný, chtěl bych dvě motorky.
Starší kus a nový model.
- Ukážeš mi ji? - Zkusím ji najít.
Vypadá takhle.
Vypadá hustě.
- Že ano? - Vážně.
- Chtěl bych ji v černé. - Černá je elegantní.
Ta autodílna, kam chodím...
Chlápek, který spravuje mé auto, má také rád motorky.
Mívá tam i svoji motorku.
Jezdím do této autodílny.
- To je bezva. - Že ano?
Moc ráda tam chodím.
- Páni. - Působivé, že? Zajděme tam.
Takhle to tam vypadá? Chci tam jít.
- Tento model je skvělý. - Souhlasím.
- Ahoj. - Ahoj.
- Vykoupaná? - Ano.
- Jejich motorky... - Chtěl bych řídit takové auto.
Jsou skvělé. Líbí se mi burácení jejich motorů.
Závodíš často?
Jen asi...
třikrát nebo čtyřikrát do roka. Ne až tak často.
- Není závodění nebezpečné? - Ne, není.
Tohle je tvá práce, Risako?
- Ano! Za to se omlouvám. - Bez obav. Jen jsem nakoukla.
- Hezké, že? - Chci navštívit ten obchod.
- Tak pojďme. - Kdy ses vrátila?
- Asi před minutou. - Aha.
Plácáš mě, Ruko.
Promiň. Myslel jsem...
A já si říkala, co mě to plácá.
- Tvá noha vypadala jako polštář. - Co?
Myslel jsem, že jsi část polštáře.
- Vážně? - Ta barva je...
- Copak jsem polštář? - Přišlo mi to tak.
- Omlouvám se. - To nic.
Nemůžu s tím hnout. Co mám udělat?
Co píšeš?
Dělám kalkulace, organizuji jídla podle kalorického příjmu
a provádím drobné úpravy.
Nemůžu se na to ale soustředit.
Chcete vědět, proč se nemůžu soustředit?
- Protože jsi ospalá? - Nemůžu přestat myslet na kendamu.
Tak si pojďme zahrát.
Skoro jsem dnes zašla do hračkářství. Chci si koupit pytlíčky na žonglování.
- Pojďme si je koupit. - Jo.
Pytlíčky a...
- Chceš hrát Life, že? - Ano.
A také...
Chceš hrát?
Pokud to seženeme.
Dám si koupel.
- Je čas? - Ano.
- Tohle není zvenku viditelné. - No, ta díra...
- Kam jdeš? - Dám si koupel.
Můžu se podívat?
Víš, že jsem měla různá zaměstnání?
- Víš, že jsem instruktorkou fitness, že? - Ano.
Vedla jsem pět lekcí týdně, ale musela jsem to omezit jen na dvě.
Kvůli tomu nevydělávám už tolik peněz.
Chci začít dělat
- parkour profesionálně. - To je bezva.
Chci si vydělávat na živobytí tím, co mě skutečně baví.
Ale jsem z toho nervózní.
Chtěla bych si o tom s někým promluvit.
A s tebou se mi, Ruko, mluví velmi dobře.
- Chtěla bych si promluvit s tebou. - Proč tak formálně?
Napadlo mě, že se ti svěřím.
Chápu, jak se cítíš.
Po maturitě jsem začal pracovat pro jednu firmu.
- Ale nedávno jsem změnil práci. - Aha.
Chápu, jak je pro člověka nepříjemná změna prostředí
nebo měnící se situace s platem a kolegy.
Chápu, že tě to může zastrašit.
- Opravdu? - Ano.
Jaký máš v životě cíl, Ruko?
- Chci být hrdinou. - Aha.
- To už jsi říkal. - Ano.
Proč chceš být hrdinou?
Chci být pro lidi užitečný.
Ale je to nemožné. Měl bych na to zapomenout.
Proč?
- Nebo bych mohl? - Cože?
- Být hrdinou? - Samozřejmě.
- Myslíš? - Ano.
Z toho mám radost.
Chci se projet na skateboardu. Naučíš mě to?
Nejsem dost dobrý, abych učil.
Myslíš?
- Ale stále tě chci učit. - Nauč mě to.
- Ok. - Kam bychom mohli jít?
Pokud budeme jen jezdit, můžeme jít do parku.
Dobře.
- Pojďme najít park. - Fajn.
Pojďme si tu scénu přehrát ještě jednou.
Musíme?
To ne. Nechci to již znovu vidět.
- Ta scéna... - Nemůžu vystát ten ruch kolem něj.
- Viděli jste to? - Trvá na tom.
Nech to být, Torichan. Podívej se na to na Netflixu.
- Proč? - Dost už.
- Slyšíš to? - Chci, aby ses na to podíval znovu.
Je to nudné!
Je to pitomé.
- Yamachan je... - „Ale stále tě chci učitt.“ Tak sexy!
To říkáš jen proto, že jsi jeho skalní fanynkou.
Dává takovéto chování smysl od chlápka, který nemůže
mluvit se ženami, aniž by se červenal?
- Tento přístup. - Nechci to slyšet!
- To je strašný přístup. - Byl jsme napálen.
Nesnáším ho! Oklamán na vlastní půdě.
- Podle toho rozhovoru hádám... - Ty to prostě nevzdáš, že?
Zatraceně!
Jako by to byly dvě oddělené konverzace.
Na tohle nemám čas!
Vypadá to, že Ruka umí hrát.
- To rozhodně. - Je v tom dobrý.
„Chci tě učit.“
- Podívej, jak působí na ženy! - Stále o tom přemýšlíš?
Nic netušící ženy padly, jak nám tu předvádí Torichan.
To je ale darebák.
I ta interakce mezi ním a Harukou...
- byla šíleně roztomilá. - Tak roztomilá.
Je více asertivnější a mužnější, když je s Risako.
- Chová se jinak. - Ano.
Není to vědomé úsilí.
Je to jeho přirozený šarm, tím si lidi získává.
Přirozeně přitahuje opačné pohlaví?
- No tak. - Přirozený talent.
Chci na něm najít nějaký nedostatek.
Našel sis nového nepřítele?
Poznal jsem nepřítele,
ale bojím se, že můj bojový pokřik bude slyšet jen jako slabé skuhrání.
Musím něco udělat.
Když to takto půjde dál, Risako bude do něj stále více zamilovaná.
- To je pravda. - Je v tom až po uši.
Je tak sexy.
- Božínku. - Torichan je unešena.
- Říká jen, že je sexy. - Je zamilovaná.
- Řekl: „Chci být hrdinou.“ - Co si o tom myslíš?
Řeknu jen, že to je neskutečně roztomilé.
Tohle říkají jen děti mladší deseti let.
To je pravda.
Kdo přizná, že chce být hrdinou v tomhle věku?
Pokud to tak je, tak by měl začít pracovat jako záchranář.
- Taky si to myslím. - Že?
Co děláš proto, abys zachraňoval životy? Jsi záchranář?
- Řekni mi to. Nejsem přesvědčený. - Komické.
- To znamená být hrdinou. - Tak arogantní.
- Legrační. - Nejsem přesvědčený.
- I její reakce byla roztomilá. - Ano.
„Samozřejmě, že můžeš být hrdina.“ Všechny dívky by tohle řekly.
Chtěl bych říct těm ženám,
že to je nezodpovědné. Nemůže být hrdinou bez řádné akreditace.
- Mlčte už! - Hrdinové potřebují certifikaci?
Jestli chce zachraňovat životy jako záchranář, tak ano.
Chce pomáhat lidem, ne nutně zachraňovat životy.
Porazte před ním starší ženu a uvidíme, co se stane.
To je vůči ženám neuctivé!
Pokud nemůže zachránit ženu, knokautuju ho.
Neříkej „zachránit“, jako by byl zatoulaný pes.
Starší ženy bys neměl porážet.
Jen abys ji mohl zachránit? Strašné.
Zatraceně!
- Zatraceně! - Yamachane, poslouchej.
S tou hezkou tvářičkou a tím úsměvem
jsou ženy naprosto bezbranné.
- Nemůžeme si pomoct. - Přesně.
Sága o Rukovi bude mít ještě spoustu kapitol.
- Je nezničitelný. - Ta sága bude populární.
Nic není „nezničitelné“. Musíme jen najít Achillovu patu.
To je děsivé.
- To je naším úkolem. - Rozumím. Podruhé již nezklamu.
MITAKA, TOKIO
SAIKAN
Zdravím. Rád vás zase vidím.
Moc vtipné.
- Už se těším. - Nezměnil ses.
TESAŘ
- Co je to? - Dnes malujeme.
Udělám maximum, abych vás dohnal.
Objevil jsi svou vášeň, když jsi byl pryč?
Měl jsem v zámoří spoustu volného času
a tak jsem začal několik projektů s mými kamarády.
Nejdřív jen pro zábavu.
- Jo? - Napsal jsem knihu.
Chceš být hercem, nebo řemeslníkem?
Chci být obojím.
- Obojím? - Chci být stejně dobrý v obojím.
Tvá nerozhodnost se nezměnila.
Takže stále hledáš?
Spíš bych řekl, že teď několik věcí začíná.
- Několik věcí? - Ano.
Takže se toho moc nezměnilo, co jsi odešel. Stále se plácáš na místě.
Já to tak necítím.
- Nepotloukám se bezprizorně kolem. - Ne?
- Má cesta je velmi jasná. - Opravdu?
Takže se chceš živit jako herec?
- Chci dělat vše. - Vše?
To nemůže dopadnout dobře.
Myslím, že je obdivuhodné zůstat u jednoho řemesla,
ale nedokážu si představit, že bych tak žil.
Lidé říkají, že jsem všeuměl, který je neustále na mizině.
Poté, co jsem žil na Tchaj-wanu...
Rozhodl jsem se, že i to je dobrá cesta.
Možná jsi na mizině, ale vlastně neumíš nic.
- To může být pravda. - To bys měl vědět.
- Jsem doma. - Vítej doma!
- Jsi sama? - Ne, Shohei je tady.
- Jsou tu všichni? - Ne, zatím jen Shohei.
Vítej doma.
Jak to šlo v sobotu?
V sobotu?
Vše bylo dobré, že? Je pohroužený do své práce.
Kde jste byli?
V Sanchi... Jak se to tam jmenovalo, Shohei?
- Myslíš Osaku? - Ano, Osaka.
Rýže tamago kake byla tak dobrá,
že jsem koupila několik čerstvých vajec. Dej si.
- To vážně? - Posluž si.
Tady jsou. Vypadají dobře.
Dnes jsem poprvé pracoval s dělníky.
Bavil jsem se s tamním manažerem.
Řekl jsem mu, že hraju a že také pracuju i na jiných projektech.
Řekl mi, že žiju život bez cíle
a že takto ničeho nikdy nedosáhnu.
Zaskočilo mě to.
- Ta slova? - Ano.
Myslím si, že nejdříve je dobré osvojit si jednu věc,
než začneme dělat další věci.
- Ano. - Tomu rozumím.
Chápu to.
Ale mrzelo mě, když jsem slyšel, že působím bezcílně.
Chtěl by ses více věnovat jedné věci, kterou máš rozjetou,
nebo chceš dělat menší zakázky v různých oblastech?
Chci dělat vše. Dělat jen jedno řemeslo mě nudí.
Možná bys mohl chvíli dělat herectví,
zdokonalit se v tom a použít to jako základ.
To by ti mohlo otevřít dveře i v jiných oblastech.
Dokonce i v práci, kterou děláš teď.
Mohl bys využít tyto zkušenosti jako materiál pro herectví.
Všechny tvé zkušenosti
bys mohl použít i u jiných projektů.
- Využít je u filmu a podobně? - Ano.
Nebo to mohlo být tím, jak jsi s ním mluvil.
Možná jsem to vysvětlil tak, že to znělo bezcílně, že se v tom jen plácám.
Pokud bych řekla, že chci navrhovat interiéry, tvořit hudbu,
hrát a dělat modeling, ale že chci také vlastnit kavárnu,
to by znělo bezúčelně.
Vím, co myslíš.
Měl bych si na začátek vybrat jednu věc?
Nejdřív se rozhodni...
Nebo se staň tak slavným, že nemusíš nic vysvětlovat.
- Proslavit se jako „Chlápek na všechno“. - Ano.
To zní ideálně. A také mnohem jednodušeji.
Nechci omezovat své zájmy.
- Stále nechceš? - Ani trochu.
Prostě nechápu tuto mentalitu.
Nemusíš se omezovat na jednu věc.
Pokud ti ale vadí, že tě někdo vnímá jako bezcílného,
tak možná můžeš něco změnit, abys tak nepůsobil.
Nedokážu si představit, že by mě uspokojilo jedno zaměstnání.
Bylo by to vůbec možné?
DAIKANYAMA, TOKIO
Před minutou jsem dostala zprávu od Kaori.
- Prý to bylo skvělé. - Jo?
- Počkej, co myslíš? - Chtěla jsem říct,
že mě požádala, abych ji vzala s sebou na tvé další představení.
Chápu. Bylo skvělé, že mě potkala?
- Ne, řekla jsem ji, že show byla skvělá. - Aha.
Na tohle odpovídala.
- Zmátlo mě to. - Špatně jsem to vysvětlila.
- Show byla ale skvělé. - To ano.
- Tohle je ono? - Ano.
Líbila se mi ta pomalá kytarová melodie ke konci.
- Víš, co myslím? - Ano, pamatuju si ji. Je to...
Aha, tady to je.
Dobrý večer.
- Díky za pozvání. - Není zač.
- Na zdraví. - Na zdraví.
Potkal jsi někoho zajímavého? To asi znělo divně.
- Ani ne? - Všechny postupně poznávám.
- Já taky. - Ano.
Zjistila jsem, že Ruka a já máme spoustu podobných koníčků.
- To je skvělé. - Má rád auta a motorky.
Paráda.
Myslím, že je zajímavé, že chce jezdit na Harleyi.
Co je Harley?
Co tě přimělo zúčastnit se Terrace House?
- Mě? - Ano.
Moc už si nepamatuji den, kdy jsme přijeli.
Myslela jsem, že to bude dobrý způsob,
jak studovat lidi a jejich vyjadřování.
Zdálo se to jako skvělá příležitost. Je „příležitost“ správné slovo?
Také se to zdálo být jako zábava.
- S jakými typy kluků jsi... - V minulosti chodila?
O tom jsem hodně mluvila již v první den.
Moc se omlouvám.
Neposlouchal jsem pozorně. Nebo spíše...
Nevstřebal jsem to.
Už jsem mluvila o svém nejdelším vztahu.
Určitě jsem o tom mluvila.
Nakonec z nás byli kamarádi, ne partneři.
- Aha! - Proto jsme se rozešli.
Začínám si to vybavovat.
A s kým jsi chodil ty? Moc jsi o tom nemluvil.
Většinou jsem chodil s lidmi ze stejné branže,
například s herečkami a muzikantkami.
- S lidmi, kteří jsou vidět na veřejnosti. - Aha.
Rozhodla jsem se, že už nechci chodit s nikým ze stejné branže.
Půjdeme?
- Pojďme. - Dobře.
- Bylo to výborné. - Ano.
- Jaké to bylo? - Jaké to bylo?
- No, bylo to... - Ano?
Jaké to bylo?
- Řekla jsi, že jste moc nemluvili. - Ne.
Navíc to byl koncert.
Dokonce ani při večeři jsme se moc nebavili.
- Moc jste nemluvili? - Ne.
- Nebylo moc o čem. - „Je to dobré?“
Ano, mluvili jsme o jídle.
Trochu jsme mluvili o tom, s kým jsme v minulosti chodili.
Nikdy si nejsem jistá, o čem se s Kennym bavit.
Shohei se dokáže bavit na jakékoliv téma.
Je pohodový.
Co se týče Kennyho, jsem ztracená.
Fyzicky mě přitahuje.
Abych byla upřímná, tohle mě k němu zpočátku přitahovalo.
Je docela roztomilý, trochu jako pudl. Alespoň takový byl můj první dojem.
- Pudl? - Trochu jako medvídek.
To se mi na něm líbilo. Ale nejsem si jistá...
Nikdy nevím, o čem se s ním bavit. Nenapadají mě žádná zajímavá témata.
Chápu. Medvídek Pú není zrovna dobrým společníkem.
Neříkám, že je nudný, ale...
- Je vyhýbavý? - Je těžké mu porozumět.
- S Rukou je snazší konverzovat. - Ano.
Možná proto, že je mladší.
Můžeš změnit slova tak, aby ladila s melodií.
Rozumím.
Začal bych takto.
- Pijete? - Ano.
- Shoheiův text... - Ano?
Kenny zpívá text, která napsal Shohei.
- Už jsi trochu popila? - Ne.
Podívej.
- Tohle jsem našla. - Jehly.
Jsou tam i náušnice.
Nemyslím si, že se mi už zahojil můj piercing.
- Je to oteklé. - Můžu se podívat?
Nemůžu tam dostat náušnici.
Zeptala jsem se, zda by mi pomohli, ale báli se.
- Řekli jen, že to vypadá bolestivě. - Jo?
Mohl bys to udělat?
- Jasně. - Opravdu?
- Počkej, mám sucho v očích. - Jsem nervózní.
Potřebuju víc světla.
Nevadí, když rozsvítím?
- Nevadí. - Posluž si.
Můžu použít svůj iPhone.
Raději bych rozsvítila.
Cítil jsi tam dírku i vzadu?
- Ano. - Opravdu?
- Dobrá. - Se kterou tedy začneme?
- Řekni, pokud to bude bolet. - Obvykle to dělám najednou.
- Hezky! - Zahraju melodii
a potom přidáme slova.
- Bolí to? - Ne.
Prošlo to dovnitř?
- Promiň. V pohodě. - Vystrašila jsi mě!
Je tam stroupek.
Jak jsi zatlačil, dost to zabolelo.
- Asi to bolí. - Teď jo.
Vyndám to.
Co to děláte?
Snažíme se obnovit dírku v mé chrupavce.
- Kůže se ti začíná hojit. - Opravdu?
Ta chrupavka bolí více než na jiných místech.
- Měla bych koupit... - Nastřelovačku?
Ano, koupím ji. Díky.
- Už jsi jedl? - Ne.
- Dáš si večeři? - Ano, prosím.
Uvařili jsme společně gyozu.
- Dal bych si. - Půjdu to usmažit.
- Pomůžu ti. - Cože?
- Pomůžu ti s tím. - Dobře.
Ta pánev je opravdu těžká.
Pomůžeš mi, až bude čas to obrátit?
- Jasně. - Ještě minutku.
Myslím, že je to hotové.
A je to.
Podařilo se to.
- Ta pánev je horká. - Dobře.
Je to dobré?
Je to skvělé.
Opět jsem tě viděl ve svém snu.
Zase? Co jsem tentokrát dělala?
Byla jsi tam s někým.
Opravdu?
- Co to znamená? - Nevím.
Zdá se ti o mně často.
- Dvakrát po sobě. - Ano, podruhé.
- Nemůžu se dočkat, až půjdeme do parku. - Já taky.
Existuje hra, kde se snažíš vyvážit deštník.
- Zajímalo by tě to? - Jasně.
- Opravdu? Tak vezmeme deštníky. - Musíme si přinést vlastní?
Ledaže bychom to hráli na ulici.
- To by asi nevadilo. - Myslíš?
Tak to zkusíme na ulici.
Kdy? Hádám, že to můžeme zkusit kdykoliv.
Ano. Zkusme to zítra ráno.
Dobře.
- Dáme si ranní trénink. - Tak jo.
Život tu je klidný. Každý den se skvěle bavím.
Že?
Jsem zvyklá se po většinu času bavit sama.
Ale tady je vždy někdo, s kým mohu trávit čas. No, většinou s tebou.
Přesuneme se tam?
Chceš si zahrát karty?
- Pojďme hrát tam. - Dobře.
- Perfektní. - Tak roztomilé.
- Jde to skvěle! - Podívejme na to.
- Tak roztomilé. - A také svůdné.
Oba mají náladu na flirtování.
Způsob, jakým se zeptala, když jedla ten nanuk...
„Přesuneme se tam?“
- To je jasná pozvánka, že ano? - Bez debat.
Nemyslím si.
Byla... Počkat, co se děje? Jsi v pořádku?
- No, já... - Jsi znuděný?
Cítím se zcela poražený.
Naráz se nenávidím a nemám co říci.
Ale ty a Ruka jste naprosto rozdílní.
Torichan...
Pokud jsi mě tím chtěla uklidnit, nezafungovalo to.
- To znělo krutě. - Znělo to mrazivě.
Až ledově.
Ruka je velký hráč.
A že mu to nejde se ženami?
Vypadal skvěle, dokonce i když jedl to nattó.
Cože?
- Jsi do něj blázen! - Zamilovala se.
- Torichan... - Je stejný jako ostatní.
- Označila jsi všechny jeho sexy výrazy. - Že?
Nečekala jsem, že bude jíst nattó.
- Proč ne? - Samozřejmě, že jí.
Bezmezně ho obdivuješ.
Budou se objevovat další a další zapřisáhlí fanoušci.
- Ano. - Přirozeně.
Může se stát nejslavnějším idolem v historii našeho pořadu.
- To je pravda. - Ženy mu nedokáží odolat.
Kdo se takto dotýká uší? Nemá konkurenci.
Mých uší by se dívky dotýkaly jen za peníze.
Netušila jsem, že s tím máš zkušenosti.
Nečekané, že?
My ostatní jsme to už věděli.
Vůbec to nebylo nečekané.
Ale kam se to hrabe na Ruku a jeho nattó.
- Úplně jiné. - Úplně jiná liga.
Máš z nás největší šanci, že tam půjdeš.
Nemám šanci nic vyhrát.
Mysleli jsme, že Haruka má zájem o Kennyho,
ale ona si myslí, že je nudný.
Hovory s Kennym jsou trochu...
- Ne zrovna skvělé. - Nevím.
- Je to trochu nečekané. - Nikdy neprojevuje entuziasmus.
Pokud bych chtěl být zdvořilý, řekl bych, že je klidný a soustředěný.
Spoustu bodů ztratil tím, jak přiznal, že pozorně neposlouchal.
- „Už jsem ti to říkala.“ - Jo.
S tím souhlasím.
Spoustě žen se líbí tento typ mužů.
- Například Kaori. - Ano.
- Jsou si v tomto podobní. - Myslím, že se k sobě skvěle hodí.
Ale dokonce i pro Kaori
je nejspíš jednodušší povídat si se Shoheiem,
protože je upřímný ohledně toho, co si myslí.
Ano.
Není zvyklá začínat konverzace,
s někým upovídaným je to snazší.
Kenny se často drží zpátky.
Někdy možná nemusíte souhlasit se Shoheiovými názory,
ale říká, co si myslí
a víte, na čem jste.
Je ochotný.
- Pro dívky to může být snazší. - Komunikace je důležitá.
Je snazší mluvit s někým, kdo je trošku jednodušší.
- To chápu. - Chceš mluvit jen o Rukovi.
- Přitahuje tě jako magnet. - Stejně jako Shohei.
Je snazší si povídat o palačinkách.
- To bych nikdy neřekl. - „Nikdy jsi neslyšel o hladké?“
„Tomu nevěřím.“
Taková konverzace může být veselejší.
- Ruka prostě vítězí všude. - Je nezastavitelný.
- Každou výzvu promění ve vítězství. - A ty prohráváš.
Nevypadá to dobře.
Mohl by zůstat zadobře s Risako
a dále rozvíjet vztah s Harukou.
Rivalita mezi Risako a Harukou se stále stupňuje.
- To je nevyhnutelné. - Napětí se stupňuje.
Také nevidíme, že by se Haruka a Risako spolu moc bavily v jejich pokoji.
- To ne. - Pravda.
Zdá se, že pro Haruku není příjemné mluvit o Rukovi před Risako.
- Nelíbí se jí to. - Drží se zpátky.
A mezitím Kaori musí poslouchat jejich zpovědi.
Risako už je do Ruky zblázněná.
Je zamilovaná až po uši.
Dokonce uvařili i knedlíčky...
To je přeci naprosto pochopitelné.
Ruka i knedlíky jsou dokonalé...
Chci říct lahodné.
Ta zmrzlina vypadala jako parmezán.
Ano, politý čokoládou.
Líbí se jí vše, co má ve jméně „par“. Parkour...
- Parkour, parmezánová zmrzlina... - Je blázen do „par“.
Nemůžu uvěřit, že tohle je náhoda.
- Parm... - Ahoj, detektive Kogoro.
Vždy se honíš za nesprávným padouchem.
A přitom je případ naprosto triviální.
Detektiv k ničemu.
- Kolik kol na vítězství? - Uvidíme...
Stále hrajete?
- Ano. - Hrajeme Speed.
Nemáte dost, co?
- Hrajme. - Fajn.
Ty první.
- Jdeš spát? - Ano.
- Klidně to tu nech. - Opravdu?
- Ano. - Uklidím jen tohle.
Vše připraveno? Připravit, pozor, teď.
To myslíš vážně? Počkej.
- Dobrou noc. - Dobrou.
- Už jsem prohrála. - To ještě nevíme.
Připravit, pozor, teď.
Co se stalo s včerejší vítěznou sérií?
Ještě jedno kolo.
Finální kolo.
Ten, kdo toto kolo prohraje, musí splnit přání toho druhého.
- Fajn. - Může to být i něco jako
příprava večeře až do smrti. Chápeš? Musí to být významný slib.
- Tohle je vážné, jo? - Dám do toho všechno.
- Fajn. - Dobrá.
- Hrajme. - Připravit, pozor, teď.
- Nemůžu... - Připravit, pozor, teď.
Ano!
Počkej, no to ne!
- Zadrž. - To se nesmí.
To je devět.
Dobrá.
- Ty jsi ale podvodník. - Jak?
Dobře, dělej.
- Připravit, pozor, teď. - Hotovo.
Já jsem prohrál to nejdůležitější kolo.
- Jaký je tvůj požadavek? - Uvidíme...
Je to slib na celý život, že?
Pokud by to bylo možné...
můžeš být...
navždy mým kamarádem?
- To můžu. - Ano?
To je vše?
To platí i poté, co opustíme dům.
Zůstaneme přáteli i poté, co odsud odejdeme.
- Přijímám. Ano. - Slibuješ?
„Přijímám. Ano.“
Nejsi ospalá?
Docela ano.
Budeš můj kluk.
Cože? Co jsi to řekla?
Nevím. Jsem ospalá a prostě mumlám.
TERRACE HOUSE: TOKIO 2019-2020